For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT
Извънредна новина. Престъпният бос Лиам Маккафри
почина снощи в затвора на 76 г.
Маккафри, който вероятно няма наследници, ръководеше международна група
за покушения, рекет и кражби.
Като бивш военен е набирал...
БЪФАЛО, НЮ ЙОРК
Госпожо.
Пакетът е в стая 556. Веднага отивай да го вземеш.
Картата за стаята е залепена под бара.
Взех я.
Избягвай лобито, бъкано е с камери.
Къде си? Имаме по-малко от час.
- Закъсняваш ли? - Ще съм навреме.
- Виждам пакета. - Отвори го.
Исках заедно да го направим.
Боже мой.
Какво мислиш?
По сградата ли се катери?
- Знаеш, че не закъснявам за среща с теб. - Браво, висока летва.
Нямаше те цяла седмица и ако мислиш, че с романтични жестове ще забравя това,
май си прав.
- Харесва ли ти? - Красиво е. Ама как?
Имате сръчни ръце, г-н Морган.
И още как, г-жо Морган!
КАЙЛ
После.
- С майка ти сме на среща, кажи. - Макс повърна.
Ти го пазиш, случва се. Какво е повърнал?
- Сок, зърнена закуска, моркови. - Боже! На новия диван ли?
- Да, малко. - Розово е.
Добре, слушай.
Дай му една лъжица ябълков оцет с топла вода.
Да пие на малки глътки. Ще си дойдем след час.
Трийсет минути? Двайсет?
Идваме си.
- Да вървим да се погрижим за Макс. - Досега не е повръщал.
- Пак ще дойдем тук. - Да.
- В тази стая направихме Макс! - Да, точно тук, беше голям купон.
- Кайл, обожаваш тази песен. - Пей с нас!
Давай, Кайл.
- Кайл! - Давай!
- Знаеш текста. - Не искам.
Стига де, пей.
Няма.
- Ехо! Честит Ден на благодарността. - Мамо! Нося сладки картофи.
Здрасти, татко!
Видяхте ли това?
- Беше невероятно. - Хайде!
Кайл, да ти забъркам ли "Негрони"?
- Какво е това? - Не.
Тогава ни донеси още лед от фризера.
- Така по може. - Бабче, искаш ли да опиташ?
- Лед? - Да, остави го тук.
Още джин.
Защо съм на детската маса?
Късмет догодина!
- Бира! - Сестра ти да е до мен.
Любимото му дете.
Какво да направя, че съм единствено момиче в семейство със синове!
Вижте кой се включи!
На живо от Лондон - нашата студентка Нина Морган!
Нина!
Здравейте, липсвате ми. Как искам да съм там!
Още една любимка.
Тук не празнуват, но имам сандвич с пуешко.
Поне ти хапни, тук дядо ти е окупирал пуйката.
Нина, как е журналистиката? Чух за онзи бандит, за когото писа статия.
Виновникът за кашата във Вегас. Умрял е в затвора преди седмица.
Да, чух.
Помните ли, когато никой не яде пуйка,
защото тези двама глупаци я пържиха и подпалиха гаража?
Да.
- Извини баща ми. - Нищо не е станало.
- Той искаше да ни убие. - Но си остава твой баща.
- Нормално е да страдаш. - Благодаря.
- Макс, дай да говоря с мама. - Полека, Юсейн Болт.
- Моля те. Благодаря. - Мой ред е да побъбря с Нина.
- Да идем при баба? - Не.
Ама не ти ли харесва, като си маха ченето и те целува?
Здрасти, как си, как е отборът?
Супер е, пак ще играем на щатския турнир.
Получих предложение.
- Казвай. - Да поема женската атлетика в "Охайо".
- Наистина ли? - Да!
- Университетът е в Първа дивизия. - Знам.
- Ще приемеш, нали? - Още мисля.
- Дори не съм говорила с баща ти. - Мамо.
Това означава да се преместим в Охайо. Не влиза в плановете ни.
Знаеш какво мисли баща ти за Бъфало. А и е сериозна позиция.
Ще работя със спортни директори и звезди.
Благотворителни каузи... Боже, не е за мен.
Не говори така. Имаш право да се развиваш професионално.
Знам, просто ми се струва, че ще е за сметка на семейството.
Стига толкова за мен. Реши ли кога ще се прибереш за Коледа?
Да, за това.
Абсурд, Джес, семейство Морган винаги са заедно на Коледа, точка!
Само ще се разкарва напред-назад, Дан.
За два дни, преди отново да започне занятия?
Отсега се тревожи за въглеродния си отпечатък.
- Тя пък! - Кайл, представяш ли си Коледа без Нина?
- Да. - Е, мерси, много помогна.
Дан, тя е на 20 години.
- Излизам на женска вечер, чао! Обичам ви. - Тя трябва да си дойде.
- Ще видим. - И аз ще излизам.
Ти пък накъде? Не, не те пускам.
- Още си наказан. - Не ти ли мина?
- Изтрил си архива с оценки на гимназията. - Е, и? Беше на шега.
Щеше да влезеш в затвора. Хакерството е престъпление.
Станах на 18 г., не си отговорен за мен и не можеш да ме накажеш.
Да, но живееш под моя покрив.
Плащам храната ти, интернета и други глупости.
Никъде няма да ходиш. Попълвай си документите за колежа.
- Отивам. - Не съм очаквал друго.
Това на нищо не прилича. Коледа е!
- Искаш ли Нина у дома? - Да.
- Добро утро. - Шефе.
- Иса, твърде много ли пътувам по работа? - Джесика ли е възроптала?
Не знам, може би. Но градите бизнес, нали?
И аз това казах. И е вярно.
Но вече не се събираме цялото семейство. Виждаме се за кратко.
- Има ли оферти от чужбина? - Да.
От стартъп в Осло искат да проверим сигурността им.
Не. Дистрибуторски център на "Федекс" в Мексико Сити...
- Нещо във Великобритания? - От лондонска банка се свързаха с нас.
БАНКА "КАДОГАН"
Това вече е друго.
- Екипът да се заеме с подготовката. - Добре.
Започва операция "Коледата на семейство Морган".
- Коледа в Лондон? - Да, помисли си.
Отмятам задачата и пътуването ще е на фирмени разноски.
Дръж волана правилно, иначе няма да ти давам да шофираш.
Стига вече, не съм малък. Взех шофьорския изпит.
- Аз не искам в Лондон, зает съм. - На Коледа? С какво?
Има турнир, а и не ми се лети 5000 км, за да съм в сянката на любимката ви.
Глупости, нямаме любимо дете.
- Ти си, давай. - Но онзи святка.
Така те пуска.
А как да те накарам да млъкнеш?
Дан, Лондон е далеч, а Макс не е пътувал със самолет.
Все някога ще се наложи.
Объркан съм - очаквах да се радваш да сме в Лондон на Коледа.
Не, трябва да я прекараме у дома. Кой знае кога пак ще се съберем!
Именно, Нина и Кайл скоро ще се задомят.
Аз ще хойкам поне десет години.
Гадост.
Престрой се вдясно, донжуане.
Искам само да сме заедно цялото семейство.
- Супер идея, мамо. - Да, прав си.
Важното е да сме заедно, нали? Няма значение къде.
- Нали? - Да опитаме.
Ще видим Нина и ще празнуваме Коледа в нова обстановка.
Не сме вързани за Бъфало, нали, малчо?
- Обичаме си Бъфало. - Наистина, хайде в Лондон.
- Да. - Има стоп!
Ужас!
Мама е права, в Лондон ще е яко. Да се чупим от тук.
ЛОНДОН, АНГЛИЯ
Това за бохемско ли минава, или да се притеснявам?
Какво? Екстра си е.
Няма ли да се видим с Нина в хотела, както планирахме?
Не, ако бяхме останали, щяхме да заспим. Гроги сме от полета.
Само да избутаме деня и после ще сме добре.
- А и тя ще се зарадва. Нали, Кайл? - Все тая, пикае ми се.
- Тук сме. - Какво?
Пазете се. Според теб тук ли живее?
- Не знам. - Не бива да е тук.
- Кайл, чакай. - Дъщеря ни май живее нелегално.
Ще се напикая.
Весела Коледа!
- Подранихте. - Прави се, че се радваш на майка си.
- Колко светла стая! - Нали щяхме да се срещнем в хотела?
Ало, екоактивистката, забравила си да спреш душа.
Моля те, не пипай.
Вътре има непознат, някакъв мъж.
Не, остави го, няма страшно.
Това е гаджето ми.
Мамо, татко - Омар.
- Има мокри мускули. - Омар, това е семейство Морган.
- Здравей, татко. - По-кротко.
- Този ти е гадже? Ама той е... - Нацепен.
Мамо, гадост!
- Джесика. Драго ми е. - Подобно. Ето откъде е красотата на Нина.
Харесва ми акцентът ти.
- Благодаря. - Долу лапите.
- Французин ли си? - От Мароко.
- На колко си? - На 24 г.
- Не си ли много голям за дъщеря ми? - Не мисля.
В Англия ли научи френския?
Да се чудиш откъде!
- Приключи ли с разпита? - Не.
Какво работи?
- Готвя. - Шеф е. Впечатляващо!
- Занимавам се с паркур. - Затова е як.
- И съм диджей. - Ти ме уби.
Да, Омар има много таланти.
Може ли да се облече?
- Добре, татко. - "Татко" ли ме нарече?
- Разкажи за Омар. - Свестен е.
Разсмива ме и е силно загрижен за света.
- Ние също сме загрижени. - Да, знам.
Разбрахте ме. Той идва на митинги с мен.
- Иска да помага, той е... - Много секси.
Съжалявам. Тревор бледнее пред него.
Така е.
Радваме се за теб.
- Нали, Дан? - Страхотен е. Младеж слънце.
Само не го води в Бъфало, ще измръзне. Сигурно не обича снега, нали?
- Да си вземем кафе? Гроги съм. - Не му ли каза за работата?
Значи ти си великият гейми?
Странно определение, но да.
А ти играеш ли видеоигри?
Не, за мен животът е игра.
Тази съм я играл. След време доскучава.
Например какво правим тук?
Сега можех да съм на турнира, а се мотая безцелно.
Всичко има цел.
- Колко философско. - Не, сериозно.
Например ей там.
Какво виждаш?
Нещо като стена.
- Знаеш ли аз какво виждам? - Нещо различно ли?
Ето това виждам.
Искам и аз.
Паркур!
- Удари ли се? - Нищо ми няма.
Макс!
- Беше супер. - Макси, добре ли си? Какво стана?
- Нищо му няма, татко, виж. - Престани да ме таткосваш.
И баща ми трепереше над мен едно време. Сега сме скарани. Децата искат да лудуват.
- Да, тате. - Ето, има кусури. Скаран е с баща си.
- Това е различно. - Оставям ви, имам изпит.
- И аз изчезвам, ще играя с Валкирия. - Не.
Нали се разбрахме да сме заедно на Коледа?
- Измислил съм ви програма. - Има си хас.
- Това какво беше? - Утре сутринта имаш среща.
Защо сега не отдъхнем след полета
и от утре да започнем официално семейната Коледа?
- Става ли? - Да.
- Дадено. - Ето.
Какво? Звънни на баща си. Трепери над теб от обич.
- Да вървим. - Кайл, видя ли скока ми?
Приветче, друже.
Как спа?
- Като пън. - Чудесно.
- Готов ли си за срещата си? - Да, би трябвало да е рутинна.
Ставай, почти Коледа е.
Ще проверим сигурността им, ще открием слабостите
и ще получим напълно платена почивка за един час работа.
Така се вълнувам!
Колко е часът? И как така е светло?
Гроги си от часовата разлика. Вместо да играеш в самолета, да беше спал.
- Здрасти. - Добро утро.
- Нина носи кафе.
- Сладка си с тази диадема. - Благодаря.
Тръгвам, ще се видим за обяд.
Коледата на Морганови започва след три часа и 28 минути.
А на теб, късметлийке, поверявам билетите.
Тур с автобус, Лондонското око, вечеря и представление.
- Пълна програма. - Колко разпускащо!
- Супер. - Ще е страхотно.
Не забравяй - ще сме само ние.
- Да, ние и Омар. - Не, само ние.
- Петимата. Ще видим колко билети има. - Разбирам.
- Тръгвай. - Чао.
Да не водя Омар в Бъфало.
Още не си му казала за работата в университета.
Чакам подходящия момент. Може би е егоистично, че го обмислям.
- Мамо, стига. - Сериозно.
Живееш в Бъфало от 20 години. Татко ще се съобрази с това.
Кажи му час по-скоро.
С Омар ще водя момчетата в парка "Сейнт Джеймс".
Така че ти си отдъхни. Поръчай си румсървис, прави нещо.
Защото имаш три часа и точно 27 минути
да решиш как да кажеш на татко, че се местим в Охайо - не отлагай.
Успех! Макс!
БАНКА "КАДОГАН"
- Как сте? - Здравейте.
Дан.
Аз го поемам, Анет, благодаря.
Ейдън Кларк. Говорихме по телефона. Как пътувахте?
- Чудесно. - Лъжете.
Да, детето цяла нощ ме пита как ще ни намери Дядо Коледа.
Както вече казах, разширяваме дейността.
Модернизираме новите клонове.
Колегата ви спомена, че откривате пробойните в сигурността.
- За престижни клиенти. - Ние сме престижна банка.
Искате да нахлуя в банката?
Сега ли?
- С това се занимавате, нали? - Добре, да вървим бавно и спокойно.
През тази врата се влиза с карта.
- Дано не очаквате да ви пусна с моята. - Не, ще използвам скенер.
Вече клонирах чужда карта.
Отсега се отчайвам.
Само разгрявам. След вас.
Дан, трябва да ти кажа...
Винаги сме казвали "щастливи родители - щастливи деца".
Знаеш ли колко е красиво в Охайо през пролетта?
Румсървис.
Вече ядох.
Повечето камери са безжични. Това е грешка.
Без твърда връзка опитен хакер може да огледа хубаво тук.
Къде искате да проникна?
- В помещението със сейфовете, което е... - Насам е, знам.
Виж ти! "Сентком 584М". Добър модел, но има недостатък.
Разбива се със скенер ли?
Не, с най-обикновен кламер.
Извинете, не може да влизате тук.
Дъг, точно ти ми трябваш.
Имаш нещо по зъбите. Един недоволен клиент отвън те търси.
Със самочувствие и малко унижаване може да се стигне далеч.
Това вече е друго! Подсилена стомана.
Не се отваря с кламер ли?
И не само. Скенерът също е безполезен. За тук трябва карта.
- Да използваме на Дъг. - Не видях да я вземате.
Той също. Имам уникални умения.
- Влизаме ли? - След вас.
Не, настоявам. След вас.
Кой, по дяволите, си ти и какво става тук?
Нито Дъг, нито Анет те познаваха.
Имаш загрубели ръце, не работиш в банка.
Та пак да попитам - кой си ти?
В джоба.
Бавно.
Кучи син!
Какво искаш?
Да довършиш задачата си, Шон.
Депозитна касета 411. Побързай.
Не би трябвало да те затрудни.
По-живичко, че да не нараня красивата ти жена.
- Ето, получи каквото искаш. Сега я пусни. - Отвори я.
Ако не искаш Макси да осиротее.
Значи знаеш какво е това?
- Цифров ключ. - Нещо повече е, наясно си.
Това е ключът към кралството.
Откъде знаеш за него?
Това ще те ориентира.
Хубав младеж си бил. Сещаш ли се кое е това място?
Да, Портрейн. Баща ми беше от там.
- А този? - Детето на домашната помощница.
Фин?
Сега ползвам презимето си и фамилията на майка ми.
Баща ни така и не ми даде неговата.
Ти си ми брат?
Точно така, Шон.
Уви, семейната ни среща ще е кратка.
Моята награда е тази.
А твоята - да опереш пешкира за това, което направихме сега.
С това мога да докажа гадориите, които си правил за татко.
Така че трай си за мен пред ченгетата, ако не искаш да бъдеш убит.
По-добре да си в затвора.
И само да знаеш,
можех да взема ключа и без твоя помощ, но така е много по-гот.
- С един куршум два заека. - Как ще излезем от тук?
Аз няма нужда да излизам, брат ми. Само ти.
Така че бъди убедителен,
ако не искаш да избия семейството ти.
Въоръжен е!
- На земята! - Залегнете!
Този е луд! Каза, че ще ме убие.
Млъкни и върви.
Чудесно се справяш, Шон.
Изведох те. Къде е тя? Казвай!
Изведох те. Къде е тя?
Все си представях срещата ни.
Великият Шон Маккафри, гордостта на татко.
Добре ли си?
Разочарование, мен ако питаш. Приятно пребиваване в затвора.
- Защо си с пистолет? - Залепиха ми го.
- Какво става? - Мислят, че съм обрал банка.
- Да бягаме. - Оставете оръжието!
- Нищо не сме направили! - Дълго е за обяснение. Да вземем децата.
Спрете! Полиция!
Мамка му.
- Давай надясно в уличката. Насам, бързо! - Какво?
- Бърза си. - Треньор по лека атлетика съм.
- Хвърли тоя пистолет. - Не мога.
Трябва да го скриеш.
Влизай вътре, бързо!
- Ужас. - Тя държи пистолет! Пистолет!
Съжалявам.
- Не е каквото си мислите, съжалявам. - Спокойно. Дължа ви една чанта.
- Насам. - Боже, откраднахме чантата й!
- Обърни. - Накъде?
Виждате ли бегълците?
Към хотела им. Той се връща за келешите. Площад "Сейнт Джеймс".
Карай!
Не спирай.
Много добре.
Блазе ти, че се махна от къщи. Татко само ми досажда.
И аз се чувствах така.
Но честно казано, сега ми липсва заяждането им.
Татко трябва да се примири, че невинаги знае кое е най-доброто за нас.
- По-нависоко. - Омар, внимавай, той е само на четири.
Леле, говоря като татко.
Супер, Макс най-сетне си намери приятел на нивото му.
Много смешно.
- Татко е. - Добър избор на мелодия.
Здрасти.
Тук са, какво има?
Не мърдайте от там и хвърлете телефоните.
- Какво има? - Татко се кара за телефоните.
Не се карам за телефоните.
- Напротив. - Дай ми сестра си.
Казах да ми дадеш сестра си.
Виж какво иска.
Здрасти.
Добре.
Да, разбрах.
- Луда ли си? - В беда сме.
- Телефонът ми беше нов. - Имаме проблем като онзи във Вегас.
Омар, край на играта, доведи ми Макс.
- Тъкмо се заигра. - Омар, веднага!
- Дай телефона си. Дай го! - Пак ли?
Дай!
Нина! Кайл!
Заобиколи!
Макс!
- Хвърлихте ли телефоните? - Какво става?
После ще ви обясня, да се махаме.
Тичайте, насам!
Тичай, Макси!
Спри.
Да.
Намерих ви. Карай!
- Кой е в колата? - Чичо ви.
Чичо ни?
- Не сега! - Няма кога.
- Нина, билетите. - Дано имаш план.
Имам.
Ето ги!
Хвърли чантата, ще се качим на автобуса.
- Каква е тази чанта? - Нищо, не гледай.
Насам, деца.
Идвайте.
- Билетът, моля. - Ето.
Качвайте се на автобуса.
Аз съм вашият електронен гид. Ще ви разкажа интересни факти за Лондон.
Сложете си коланите и се пригответе да снимате...
Откога имаме друг чичо и защо иска да ни убие?
- Още тайни ли имаш, Дан? - Не знаех за него.
- Кой е той, за бога? - Давай, Шон, кажи й.
Разкажи й как татко ме заряза на една гола скала,
без дори да ми остави името Маккафри.
Даваше ти всичко, което си поискал, а ти го захвърли.
За какво?
За да отгледаш пъпчасали келеши.
Веднага ми дай ключа.
Какъв ключ?
Ще броя до три.
Едно, две...
Махни се от мен.
- Продавал си коли втора ръка 20 години? - С гаранция!
През тези години аз вършех черната работа на татко.
- Спокойно. - Ключът, Шон.
Искаш ли го?
Ела си го вземи.
Не!
Бързо при децата.
Колкото повече опознаваме твоята рода, толкова повече харесвам тази на мама.
Доведох ви в този ресторант, защото един човек тук може да помогне.
- Някой от колегите ти убийци ли? - Е, хубава работа, Нина!
Ти да видиш! Шон Маккафри. Наистина ли си ти?
Радвам се да те видя, Зимо. Случайно да пазиш чантата ми?
Тук е всичко, което му трябва.
- Ти ме спаси от проблеми в страната ми. - Проблемът беше ти.
- Знаеше ли, че татко говори китайски? - Не.
- Ще стигнат, подсигурени сме. - За какво?
Предстои ни дълго пътуване, така че хапнете нещо.
Няма ли да ни обясниш за новия чичо?
Лете бяхме в къщата на татко в Ирландия. Домашната помощница имаше дете - Фин.
Фин вървеше подире ми като кутре.
Чакай, значи баща ти и помощницата...
Да, така става, Кайл.
Татко си мълчеше. Никога не спомена, че Фин му е син.
- Какво ли му е било на Фин? - Съчувстваш ли му? Иска да ни убие!
Кое е по-лошо - да растеш с баща като моя или да си изоставен като Фин?
Как може някой да изостави детето си!
Все едно да зарежем Макси сам на улицата.
- Повече няма да изпускам ония от поглед. - Забелязахме.
- Какво ще правим? - Незабавно напускаме Лондон.
Не, животът ми вече е тук.
Имам занятия и съм с Омар, не мога.
- Край с това. - Вече съм пълнолетна.
Би трябвало да участвам в обсъждането.
Няма какво да обсъждаме. С ключа Фин ще влезе в сървъра на татко.
Там са парите му, наемниците му и възможностите му за наблюдение.
Няма къде да се скрием, Фин ще ни намери. Очевидно ме мрази и обвинява мен.
- А и полицията ме търси. - Защо?
Някак си обрах банка.
Тате е лош.
Не наистина, само на пръв поглед.
Сега всички мислят, че съм обрал банка, а не съм.
А и Фин вече разполага с доказателство за миналите ми деяния.
Спокойно, ще се измъкнем. Само да стигнем...
- Остави ни за малко, Омар. - Защо?
По-добре да не знае къде отиваме. Да яде ей там.
- Смотаният ни чичо го видя с нас. - Кой знае.
- Казвали са ми, че бия на очи. - В такъв случай ще дойде с нас, нали?
- Искаш ли? - С теб съм навсякъде.
Не е истина! Добре, с нас си.
Супер!
- В какво точно? - В калта до уши.
ПАРИЖ, ФРАНЦИЯ
Вече сме извън британски води.
Супер, мерси, че ни изведе, без да сме го искали.
Кайл.
Брат ти явно няма да ми прости.
Какво очакваш? Ти обърна света ни с главата надолу.
Отново.
Аз първа ще призная, че светът на Килбой е тъп,
но си е неговият тъп свят.
Разбираш ли? Така, както Лондон беше моят.
Видях колко си щастлива там и съжалявам.
Знам, че ме имате за луда,
като си мисля, че мога да променя света, но...
Не мислим такова нещо.
Като напуснах Бъфало и дойдох в Лондон,
започнах да си мисля, че всъщност е възможно да успея.
А заради твоето минало сега всички пак бягаме
и ни преследва някакъв луд.
Така че нормално е Кайл да е ядосан.
Благодаря.
Здравей, Викрам. Знаеш ли кой съм аз?
- Да. - Кой съм наистина ли?
Ще го приема за "да".
Скъпият ни татко вече не е между живите и се прибирам да поема семейния бизнес.
Ако баща ви е имал такива намерения,
щеше да намери начин да ме извести преди смъртта си.
- Намерил е. - Добре дошли, господарю Фин.
АКТИВИ: 537 547 694 ДОЛАРА
Евала, старче.
Да видим какво имаш.
НЯКЪДЕ ВЪВ ФРАНЦИЯ
Прави сте.
Не искам да бягате заради моето минало.
Затова отиваме в Париж да сложим край на това.
- Защо в Париж? - Брат ми е там сега, там отраснах.
- Отраснал си в Париж? - Не съм ли ти казвал?
И аз. Всъщност живял съм по целия свят. Татко все пътуваше по работа...
Не сега, Омар.
Не бягаме ли от скапания ни чичо? Искаше да ни убие!
Обещавам ви да оправя кашата.
Но повече няма да бягате. Ще се изправя срещу Фин.
Тате, ще кажеш ли на Дядо Коледа къде сме, за да ни намери?
Разбира се, момчето ми. Ела да видиш на какво ще те кача.
Кратко пътуване е.
Не очаквах първото ми идване в Париж да е така.
- На мен ми е някак романтично. - Нали?
Вижте! Ще се качим ли на Айфеловата кула?
- Боже! Вълшебно е, Макс. - Градът на любовта.
Нали?
- Няма да откажа храна и подслон. - Знам къде има, но майка ви ще се сърди.
- Какво? - Защо?
Явно е намесена жена.
Секси убийца ли е като онази Гуен?
- Не, Светлана беше руски агент. - Светлана?
- Типично руско име, като Сюзан. - Сериозно?
Стига толкова.
- Значи ти и Светлана сте били... - Не беше сериозно.
- Без обвързване. - Защо се заяждаш?
Извинявай.
Пристигнахме.
Поне ми кажи, че фамилията й звучи грозно.
- Светлана Романова. - По дяволите!
Нямаше да се сърдя, ако твой бивш можеше да ни измъкне.
А ако се казваше Чвор Макнадарен?
Какво?
Щях да попитам Чвор от кой шотландски клан е
и с каква шарка са полите им.
Нямаше да се впрягам. Какво мръсно подсъзнание!
- Не се зазяпвай, Кайл. - Не обещавам.
- Шон! - Светлана?
- Божичко. - Леле.
- Подръж. - Той е алергичен...
Още си ми хубавец.
Не, не!
Да, да.
- Здрасти. - Здравей, аз съм Джесика, съпругата му.
- Приятно ми е. - Шон.
- Спря да ми пишеш, къде се губиш? - В леглото ми.
Как се радвам да ви видя!
- Това семейството ти ли е? - Да, без него.
Бягате ли от някого? Влизайте.
Ужас, тук е коткарник!
Влизайте.
- На какво мирише? - Макси!
Съжалявам, нямам елха.
Това значи да се преоблека и да изляза навън.
Сядайте, чувствайте се като у дома си.
Като Бони и Клайд сте.
Боже мой.
Спокойно.
Дявол малък!
Отива ти да си бандитка. На снимката си мацка трепач.
Вече никой няма да ме вземе на работа.
Не го мисли толкова, пенсионирай се като мен.
Сега решавам кръстословици.
Полезно е за жените на нашата възраст да напрягат ума си.
Опитай и ти, кръстословиците са храна за мозъка.
- Обича да решава. - Има ли гладни?
- Ти си гладна. - И аз.
Така ли? Тъкмо сготвих борш. Обичаш ли борш, момче?
- Вкусно е. - Страхотна супа.
Вкусно! Ам-ам, ям да порасна голям!
Можеш ли все още да пращаш съобщения до сървъра на татко?
Той не хвърли ли топа?
Да, но друг е поел бизнеса му.
- Не трябваше ли да си ти? - Отдавна се занимавам с друго.
- Сега съм баща и съпруг. - Дълбоко прикритие, харесва ми.
Искаш да се докопаш до баща й ли?
Не, тъстът ми е прекрасен човек.
Ама разбира се!
Страхотна двойка.
Борш.
Не вярвам на очите си. Макс е толкова злояд!
Послушно момченце е, харесва ми.
Какво ти има? Яж.
- Кайл. - Не, вече ядох...
Яж!
Малкият ми харесва.
- Ще се видя с Фин. - Моля?
Ще се опитам да го вразумя.
Нямаше вид на разумен човек.
Щеше ли да го направиш, ако не ти беше брат?
Сигурно не, но не мога да очистя брат си, сякаш е от главорезите на татко.
Беше свястно хлапе. Заради татко е станал такъв.
Трябва да опитам.
- Къде ще се срещнете? - В музей, който познавам добре.
Има металотърсачи, Фин няма да е въоръжен. Духвам, ако нещо ме усъмни.
Ще внимавам.
Куражлия си да искаш среща.
Ето че си дошъл.
Чувствам се странно отново в този град. Липсата на татко е някак осезаема.
А в моя живот никакъв го нямаше.
Като бях на 12 г.,
чаках с часове пред имението ви на студения дъжд
само за да зърна как живеете.
По някое време двамата излизахте
с еднакви палта от онези, като на матросите.
И въпреки че приличахте
на глупендери,
ви завиждах.
Идеше ми да тичам подире ви и да крещя, че съм ваша плът и кръв.
Но краката ми изтръпваха от студа.
И се отдалечавахте, татко те гледаше с гордост в очите.
Не беше точно така. Оставих онзи живот зад гърба си.
Това трябва да ме радва ли? Че не си искал каквото са ти давали?
- По-добре си бил без него. - Така ще кажеш, принце на тате.
- Не ми викай така. - Принц ли?
Няма да ми викаш така.
- Татко искаше да ме убие. - Знам.
Честно казано, заслужаваше си го. С него сте един дол дренки.
- Зарязахте своята плът и кръв. - Бих умрял за моята плът и кръв.
- Семейството е най-важно. - Аз ти бях семейство.
Не разбираш ли? Ако знаех за теб, щях да ти бъда брат от самото начало.
Извиках те тук да ти кажа, че не е късно.
Престани да се държиш като татко и може да сме братя.
Това ли ми предлагаш?
Да зарежа цяла империя с неограничени ресурси
и в замяна да получа теб?
За какво?
За барбекюта и футбол? Да си разменяме картички за рождени дни?
Майната ти.
Слушай, момченце, татко не беше цвете. Беше психопат.
Вземи парите му, все тая, но не ставай като него.
- Не си цапай ръцете. - Ще ме поучаваш ли?
Татко е мъртъв, няма какво да доказваш пред него или мен.
Зарежи това.
Само че не мога, брат ми.
Ще си взема полагащото ми се. Вече няма да кибича на студа.
Съжалявам да го чуя.
Надявах се да те разубедя.
Явно не мога. Вместо това ще те предупредя.
Откажи се още сега.
Иначе какво?
Ще ти покажа на какво ме е учил баща ми. Досега бях Дан Морган.
Любящ баща, съпруг, семеен човек.
Да не ти е насреща Шон Маккафри. Той е лишен от обич.
Много те бива в приказките, малък принце.
Доближиш ли семейството ми,
ще те попилея.
- Тук ли са? - Да, господине.
Безмозъчният ми брат е дошъл в Париж да ме спре.
Който от вас му види сметката, ще получи троен хонорар.
Вземи каквото ти трябва.
Ето тук.
- Жена ти е толкова кльощава, бъди мил. - Знам.
Здрасти.
Явно не е минало добре.
Да.
- Как са децата? - Как според теб?
Не си представяхме такава Коледа.
В Париж сме, ще бъде незабравимо. Хайде, викай ги.
Боже мой.
Макси, живеем в Бъфало, редовно виждаме сняг.
Но този е различен на вкус.
Послушното ми момче. Обичам те.
Здрасти, татко.
Точно така исках да прекарам вечерта.
- Как? - Със семейството си.
- Животът може да стане сложен. - На мен ли го казваш!
- Нали? - Да.
Градиш кариера и взаимоотношения, гледаш деца.
И въпреки усилията ти
всичко това някак ти се изплъзва.
Но заради вечери като тази си заслужава.
Дължа го на теб. Благодаря, че ни помагаш. Малкият ми син...
- Отвратителна съм. - Какво?
Шон, брат ти е обявил рекордна награда за главата ти.
Но кълна се, че нямаше да те убия.
Щеше само да ме предадеш на Фин ли?
Няма много работа, а котките излизат скъпо.
Я стига.
Обаче ти ми излезе с номера "обичам семейството си".
А малкият беше толкова сладък.
Яде супата ми. Сега ме загриза съвестта.
- Мамка му. - Полека.
- Идват ли? - Гузно ми е.
- Редно е. - Да.
Идват ли?
- Да. - Тук ли?
- Пътуват насам. - Сега ли?
- Майко мило! Джесика! - Ужасница съм.
Събудете се, трябва да се махаме.
- Дан, какво има? - Загазихме.
- Боже. - Майчице.
- Пиян ли си? - Как можа, Дан!
- Упоен съм. - Дрога.
- Дрогиран съм. - Боже мили, какво е взел?
От моя коктейл от натриев ацетат и рохипнол.
- Боже, сложила си му опиат в питието? - Да, точно така.
- Полудя ли? - Спокойно, искам да ви помогна.
Като упоиш съпруга ми?
- То беше за одеве. - Коронният й номер.
Буквално преди две минути.
- Те идват. - Много неща се променят за една минута.
Боже мой. Омар, Кайл, тръгваме.
Наистина ви обича. Дори теб, Джесика.
- Добре съм. - За зла беда, прав е - идват.
- Така че размърдайте се. - Тук ли?
- Вземете якетата. И ти просто ни пускаш? - Да ви няма.
- Нека говоря с мама. - Не искам проблеми в жилището ми.
Потрошихте го. Ето, вземете колата ми.
- Не схващам морала на тези хора. - Ето.
Котките са осрали пейзажа.
Боже мой, това майтап ли е?
- Не е истина! - С тази кола ще пъплим.
- Хайде. - Боже.
Ще е тесничко.
Отвън има мъж.
- Как си, татко? - Татко съм ти.
- А гаражната врата? - Газ през нея.
- Не знам дали ще мога, той е там. - Можеш!
Вече си голям. Какво би направил баща ти?
Твой баща.
- Голям татко. - Ако беше буден.
- Би защитил семейството си. - Именно.
- Какво правиш? - Не знам.
- Защо има три педала? - С ръчни скорости е.
Настъпи левия педал.
Десния! Газ!
По-бързо.
- Трошката не върви. - На първа си.
- Не може ли да кара? - Не.
- А сега? - Ляв педал.
Десен.
Точно така!
Иска да ни убие, бързо! Боже.
Съжалявам, той кара като майка си.
Какво?
Напряко!
Виж! Наляво!
Ще ви заведа в онзи ресторант.
По-бързо!
Омар!
- Боже! Татко, залегни. - Честита нова година!
- Карат срещу нас. - Завий!
Да си вземем миди.
- Млъквай. - Слушам, мамо.
- Плътно зад нас са. - Дайте да карам.
Абсурд, татко.
- Дай да карам. - Не.
По-бързо.
Само толкова може.
Видяхте ли това?
Близо сме.
Още една кола.
Пардон! Пиян и дрогиран.
Надясно, Кайл.
О, не!
Майко мила!
Съжалявам.
Винаги ли празнувате така?
Божичко!
Увеселително влакче!
Карат на запад.
Виждам ги.
Пак червената кола! Завий наляво!
На кръстовището са наши.
Приближава се, по-бързо!
Кръстовище. Да намаля ли?
- Не! - Газ, Кайл!
Боже мой!
Успяхме!
Повече няма да шофирам.
- Майко мила! - Чия е тая сапунерка?
Здрасти.
- Мислех, че ще го вразумя. - Направи каквото сметна за правилно.
- Какъв е планът? - Трябва да ви заведа на безопасно място.
Където да живеете нормално.
- Мислят ме за банков обирджия. - И мен.
Няма да влезеш в затвора.
А ти?
Ще го измисля, опасно е да сте с мен. Няма да го допусна.
Грешиш, татко. Заедно сме по-силни.
Да, помниш ли случката във Вегас?
Може ли да го обсъдим заедно? Ще измислим нещо като семейство.
Да преговорим вариантите ни.
Ако сега тръгнем заедно, няма да сме семейство Морган,
а семейство Андерсън и вечно ще бягаме от Фин и полицията.
Отхвърлям този план.
- И аз. - С мен сме трима.
- И аз. - И аз.
Съжалявам.
Другият вариант е да се предадем на полицията
и Фин да те разобличи, че си Шон Маккафри,
което означава да влезеш в затвора за вечни времена.
И всеки, който ти има зъб, да продължи да ни преследва - пас сме.
- Пас. - И аз.
- Няма да влезеш в затвора. - Трябва да се обадя на татко.
Много те обичам, но... Като ни гледаш, май ти домъчня за него.
Не е това.
Няма да сме в безопасност, докато Фин държи ключа.
Имам идея.
Фин знае, че идвам за него, и ще е подготвен.
Трябва да свалим сървъра на Маккафри.
За целта ще проникнем в къщата от детството ми.
Ей там е, вижте.
Това е къщата, в която си отраснал?
Къща, меко казано.
Били сме богати?
Наистина ли си прекарал детството си тук?
Ако може да се нарече детство.
Боже! Викрам.
- Кой? - Кой е Викрам?
Икономът ни.
Моля? Имал си иконом, а нас ни юркаш да си чистим?
- "Мийте си чиниите." - Разбрах, стига толкова.
Няма да спра да ти го натяквам.
- Какъв е планът? - Охраната е затегната.
Фин плаща на най-добрите наемни убийци.
Имението се охранява, опасано е от камери.
Ще вляза през покрива.
Имаме начин за връзка и боди камери, четири души и половина,
един Омар
и техника за шпиониране от Светлана.
Тате, ако вкараш това в главния компютър, ще изтрия всички файлове.
Край на тайната мрежа от убийци и на Шон Маккафри.
Трябва ни и нещо на улицата да ги залисва.
Идеи?
Ще се обадя на няколко души.
Джес, докато съм вътре, ти командваш отвън.
Ако нещо се обърка, изчезвате.
Ставате семейство Андерсън, ясно? Това е кодовата дума.
- Без възражения. - Разбрах.
Каже ли майка ви "отбой", тръгвате.
- Да. - Добре.
Макси,
всичко ще е наред, малчо.
Ще се катерим ли?
Обичам покривите. За мен ще е чест, татко.
Дан.
Хайде, съберете се. "Морганови" на три.
Морганови.
- Като чуеш "три". - Съжалявам.
- Едно, две, три. - Морганови!
- Спряхме западно от имението. - Бъдете готови.
ЛАЗЕРЕН МИКРОФОН КАЛИБРИРАНЕ: ГОТОВО
Боди камерите предават.
- Нина, оправяш ли се с микрофона? - Да, жесток е! Вземам го за мен.
Какво става?
- Ужасно е. - Какво правиш?
Да, перверзно е, гадост.
Я не се прави!
Татко, долавям говор по радиостанции.
Прието. Наближаваме камера.
Сканирам честотите.
Нина, пусни записа. Ти наляво, аз надясно.
Записвам.
Омар, по мой сигнал. След три, две, едно - слизай.
Здрасти, Хари.
Шон Маккафри. Нагло парче си.
- Преди 20 години щеше да ме убиеш в гръб. - Вече не съм такъв.
- Браво, преди беше гадняр. - Така е.
Вържи се сам за парапета.
Не позна.
Дан?
Тук съм.
Хари, има ли движение на покрива?
Кайл, трябва ни бърз отговор.
- Добре. - Давай.
НАГЛО ПАРЧЕ СИ
Хари, докладвай.
- Хайде! - Нина, дай ми секунда. Ето, имам запис.
Нагло парче си.
Слушай, катил такъв. Щом работиш за мен, ще се подчиняваш.
Давай, Кайл.
Гадняр.
Татко щеше ли да го търпи?
В тази ситуация баща ви щеше да се възмути от много неща.
Бъди нащрек.
Супер си.
Браво, Кайл.
Последната камера. Извади я от строя.
Това ли са приятелите на Омар? Супер! Дойдоха, тръгвам.
Толкова са много!
Проблемът на големите петролни компании е,
че мислят за печалбата, а не за хората и планетата.
Баща ти би се гордял.
Шефът на "Пакскор" лети с частния си самолет до частната си яхта.
Знаете ли къде живее оялият се нефтен бос? Точно тук!
Спрете замърсяването! Климатична революция!
Вие пък кои сте?
Давай, татко.
Ще промениш света.
Знам.
- Вие ли го организирахте? - Не разбирам.
- Документи? - Имам паспорт, но е в чантата ми.
Мадам...
- Не е ли във вас? - Не.
Да се отдръпнем.
Да живее революцията!
Колко романтично.
Ще се омъжиш ли за Омар?
Кретени.
- Татко, тази скътана кутия твоя ли е? - Какво?
И аз бях тийнейджър. Ти си имаше гаража на Самир.
Нина - изтърбушена книга.
Знаел си за нея?
- Да. - Сериозно?
А това си е мое.
- Какво е "скътана"? - Млъкни.
А ето го истинския ключ за замъка.
- Татко, няма ли аларма? - Не, разбърках жиците през '94-та.
Въпросът е дали са забелязали.
Не са.
Не ми се връзва.
- Виж ти! Запазил е всичко. - Не съм учуден.
Добре дошъл у дома, малък принце.
- Това е Фин. - Лошо.
Като бяхме малки, ми разказа как влизаш и излизаш от парижкия си замък.
Нарече го...
- Тайният проход. - Да.
- С мое палто ли си? - Да.
Отива ми. Палтото, тази къща.
- Виж, Фин... - Недей. Сбогом, братко.
Ако обичате, господине. Имаме си помещение за такива работи.
- Радвам се да те видя, Викрам. - Господине.
Върви.
Джес...
Семейство Андерсън.
- Дан? - Тук ли е семейството ти?
С жена си ли говориш?
Не знам какво значи "семейство Андерсън",
но ще приема, че е...
"сбогом".
- Майчице. - Трябва да направим нещо.
Не, баща ви каза ясно как да действаме.
Върви.
- Добре ли е тате? - Мамо, виж.
Флашката ми не мърда - изпуснал я е. Да му помогнем, ще проникнем в компютъра.
Не, той каза да ви изведа, ако планът се обърка.
Но каза също, че аз командвам.
Промяна в плана.
Ако стане фал, отивате в американското посолство.
Аз влизам да довърша започнатото и да спася баща ви.
Давай, мамо.
- Нали не мисли сериозно да... - Леле, ще го направи.
Мамо, не си го и помисляй. Много е далеч.
- Във Вегас успях. - Дали? Аз помня друго.
В колежа скачах 5,5 метра.
Добре, ама отдавна не си в колежа.
Ще успея.
Боже, не мога да гледам.
Мама полетя!
Още ме бива!
Сега ме е яд, че го пропуснах.
Що за мъж мъкне тук цялото си семейство?
А те мислех за добър баща.
Намери ги, наблизо са.
Ти провери горе.
Намерих джаджата.
- Мамо, тичай при сървъра. - Тръгвам.
Слизай, малък принце.
Това място е огромно!
Викрам, помниш ли как татко ме заключи тук четири дни за наказание?
Да, имаше ефект.
На шахтата, моля.
Радвам се да видя, че все още си същият веселяк.
Татко би ли искал това?
Ами поздрави го от мен.
Това беше глупаво. Явно лоялността е отживелица.
Напротив - винаги ще съм лоялен към баща ви.
Въпреки различията знам кой син щеше да иска да защитя.
Намери го.
Стана ли?
ОДОБРЕН ДОСТЪП
- Вътре сме. - Браво.
Влизам във видеонаблюдението.
Виждаме те.
- Къде е баща ти? - Започвам да търся.
О, не.
Мамо, имаш компания, намери друг изход.
Тя идва.
Скрий се.
Фин!
Може и да не съм я искал, но тази къща е моя, братленце.
Тя е там, не се показвай.
- Мамо, не мърдай. - Няма друг начин.
- Ужас. - Мамо!
Малък принце!
Браво.
Не! Онзи тип от снощи.
- Мамо, имаме компания. - Идвам.
Боже! Станах самонадеяна.
- Побързай. - Работя по въпроса.
Акумулаторът е паднал. Кайл, побързай, колата не пали.
Бързо, Кайл.
Мамка му.
- Приближава се. - Бързам.
ЗАРЕДИ ВИРУС
Готов ли си?
- Надявам се. - Да вървим, бързо!
Идвай, Макс.
- Как ще ни намери мама? - Ще се оправи.
- Дай ми го. - Дръж.
Този е от корпорация!
Бързо!
Нина, Кайл, къде сте?
Нина?
Извинете.
Мамо.
Натам.
Макс, качи се на въртележката.
Хайде, ела.
О, не.
Не си успял, Дан.
Надвих те въпреки целия ти опит.
ПАРИЧЕН ТРАНСФЕР
ИЗТРИВАНЕ НА АРХИВА
Не.
ВСИЧКИ ФАЙЛОВЕ СА ИЗТРИТИ
Не.
Не, не!
Зле ли ти е, Фини? Като за пъпчасали келеши си ги бива.
Ще убия теб и проклетите хлапетии!
- Къде си? - Тук.
Мамка му.
- Искаш брат, с когото да играеш ли? - Стига, империята на татко я няма.
- Не остана нищо, което да спечелиш! - Да си поиграем, малък принце.
Мамо!
Идвайте.
Полиция! Помощ!
Не ни чуват.
Сбогом, деца.
Здрасти, мамо.
Ние сме обирджиите, издирвани в Англия, но ни трябва помощта ви.
Чудно си играем на криеница, брат ми.
Знаеш ли, Шон, любопитно ми е нещо.
Харесва ли ти семейната почивка?
Ако беше дошъл при мен като брат, можеше да си част от семейството.
Вместо това искаш да ги убиеш.
Не, Шон, искам да убия теб.
Реши, че си ме победил, нали?
Но всъщност притрябвала ми е империята на татко!
Веднъж вече изплувах от нищото. Пак ще успея.
Но пак няма да имаш най-важното в живота си.
Тогава ще търся наскоро овдовяла треньорка по лека атлетика.
Откажи се, Шон, няма да ме надвиеш!
Само аз имам за какво да се боря.
Ти нямаш нищо, Фин. Нищо!
И какво толкова имаш? Драгоценното си скучно семейство.
Позна.
Сега ще ме извиниш, но отивам да си довърша семейната почивка.
Казах ти, без значение е къде сме за Коледа.
Здрасти, тате.
Коледата на Морганови започва.
Не ми пука къде сме, само да сме заедно. Много ви обичам.
- Обичам те. - Весела Коледа.
Весела Коледа!
Видя ли как парите на дядо се изпариха?
- Преведох ги на "Грийнпийс". - Какво?
- Сериозно? - Коледа е.
- Весела Коледа. - Пак заповядай.
- Това ли са те? - Да, татко.
Омар!
Стига толкова, и аз се радвам да го видя.
Това е моят баща. Главният секретар на Интерпол.
Защо не ни каза?
Много пъти се опитах.
Но беше прав да му се обадя. Всичко си казахме.
Изгладихме различията.
Трябва да се гордеете със сина си.
- Дан Морган. - Драго ми е.
Дъщеря ми Нина и синът ми Кайл.
Двамата разбиха една от най-опасните престъпни мрежи в света.
- Това е жена ми Джесика. - Здравейте.
Бъдещ треньор в университета в Охайо.
- Университета в Охайо? - Да.
- Това е невероятно! - Боже!
Заслужаваш такава работа. Невероятно е! Защо не ми каза?
Толкова се гордея с теб!
Момент, а това е най-малкият ни син. Къде е Макс?
Макси! Недей, това не е...
Това ли е синът ви?
- Не, Макс, това не е... - Татко, остави го. Нека се радва.
- Весела Коледа, Дядо Коледа! - Да държим брат ти под око.
11 МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
КЪЛЪМБЪС, ОХАЙО
Радвам се, че всичко е наред. Забавлявай се.
Но поддържай равновесие между ученето и купоните.
И ние сме добре, не се тревожи.
Но е трудно, като си толкова далеч. Сякаш част от семейството липсва.
- И аз така се чувствам. Много ми домъчня. - Нали?
Изпусна Деня на благодарността, но те чакаме за Коледа.
- Ще затварям. - До скоро, татко.
Всеки момент идват.
Браво! Но какво сме се разбрали?
Да играя с възрастен до мен.
Точно така. Виждам проблем.
- Какъв? - Беззащитен си и те хванах!
- Мале, колко си пораснал! - Остаряваш.
Ето ги.
- Честит Ден на благодарността. - Добре дошла!
- Страхотна къща. - Красива е, нали?
- Здрасти. - О, боже.
- Да се поздравим, колежанче. - Не се занасяй.
- Здрасти, Нина. - Брей.
- Какво е да си самостоятелен? - Супер е, но се радвам да съм у дома.
- Винаги сме тук. - Изобщо прал ли си се от септември насам?
Имало пералня ли?
Винаги сме тук, но няма ние да те перем.
Боже мой.
- Ти нямаш ли тренировка скоро? - Не, целия ден съм твоя.
Трета среща?
- Да. - Супер.
- Големите ще пазят малкия. - Не.
- Чудесно. - Дръжте брат си под око.
Вижте новата катерушка.
И ЕДИН МЕСЕЦ СЛЕД ТОВА...
Ти.
Весела Коледа.
Нося ти нещо.
Трябва да ми е смешно ли?
Ще го отвориш ли?
- Може ли? - Да, г-н Маккафри.
Господин, а? Стягаш ли ги тук?
По-спокойно е, като те уважават.
Дано ти става.
Хайде, облечи го.
Добре ти стои.
- Изглеждаме като глупендери. - Братя сме.
Сега какво?
Ще играем.
Само не шмекерувай.
- Как няма да шмекерувам! Знаеш баща ми. - Пак ще те бия.
Така ли? Като в Париж ли?
Превод на субтитрите Катина Николова